Hvis jeg knuser
kneskålen, får jeg hjelp med en gang. Hvis jeg derimot har et knust hjertet,
får jeg kanskje ikke hjelp i det hele tatt. Er det sånn vi vil ha det?
En noe forkortet variant ble publisert i Aftenpostne, Si;D, 21.04.2012
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEjS5rFZ8GfClbNUzldLJKf9vKP9BvRe_srWueZtGVVsBPLRXcS5-k51jJ0H_VOXaTBa6tSZlFxY1YnucpLMQARLVxT3p0S_3qw9tHUGyPw965aJ-ZirVwX0w7_P23XraLSWi_5qdXha4OTj/s1600/knust+hjerte.gif)
På en skole med tusen
elever kan det være én helsesøster. Denne ene helsesøsteren kan være
tilgjengelig tolv timer i uka. Dette tilsvarer omtrent førtifem sekunder per
elev. Hvor mye for man snakket om på førtifem sekunder? Trolig svært lite.
Dette er et stort problem som må gripes tak i, og ikke skyves vekk. Hvis en
elev møter utenfor helsesøsters kontor og har en hastesak som ikke nødvendigvis
vil være like aktuelt å snakke om en annen dag, er det trist om eleven møter en
lukket dør. Det er svært problematisk at helsesøsterstillingen ikke er større enn
det den er i dag, slik at svært få av alle som trenger det får den samtalen som
trengs.
For å sikre en bedre
psykisk helse blant barn og unge bør man styrke helsesøsterstillingen i skolen
eller ansette en annen helsefagarbeider. Psykisk helse bør også få større plass
i undervisningen i den norske skolen. Vi må fremme forståelsen av at et knust
hjerte kan gjøre like vondt som en knust kneskål!
Emma Løvaas
Akyeampong, fylkesstyret i Oslo KrFU
Ingen kommentarer:
Legg inn en kommentar